Tag Glabers kvindes liv, som han tog din kvindes liv.
Barnet er dit!
Du søgte prætor Varinius' hengivenhed før.
Send bud, at du kan få den igen.
Kan du ikke se det? Guderne har ført mig til Gaius' sti.
Deres vilje har fjernet Ilithyia fra den.
- Hvordan har du fået denne? - Skjult blandt Ashurs skatte.
Men fjenden ønsker at kommandere Gauis Glaudius Glaber.
- Glaber billiger det. - Jeg tager til Atella.
Du valgte at få hævn over mig.
Du lader mig leve?
Se det ikke som en venlighed.
MONSTRE
- Lugo, åbn dine øjne. - Og se hvad?
Væk mig, når træerne angriber, lille mand.
- Romere! - Skide romere! Af sted!
Det er nok!
Hold inde!
- Var det hele en test? - Ellers var I alle i efterlivet.
Vi bliver ikke taget på sengen næste gang.
Jeg vil se mere end tomme ord.
Stå op og spis morgenens måltid.
Vi har en lang dag foran os.
Det vækker bekymring.
At se dig ude af vores seng.
Jeg kunne ikke blive der.
Sindet tynges af de, der er taget fra os for tidligt.
Og monstrene, der tog dem fra vores omfavnelse.
Vi har begge lidt ubeskrivelige tab.
Vi må finde trøst i det, vi har fundet ...
... i hinanden.
Jeg har bevæget mig med anger. Jeg har ikke ladet dig begræde din kone.
Hun er blot et flygtigt minde ...
... der snart vil falme ...
... sammen med nattens dis ...
... der kærtegnes af morgendagens sol.
Ilithyia?
- Hvad med barnet? - Det bevæger sig stadig.
Hun vågner op.
Gå ud.
- Er du fra denne verden? - Tag min hånd ...
... og du ved, at jeg er virkelig. Lad os være alene.
- Jeg troede, du var borte. - Det samme troede jeg.
Men guderne har sendt mig tilbage i dine arme.
- Det er en velsignelse. - Som vores barn deler.
Varmen af livet indeni.
Det gav styrke og trøst, når alt virkede fortabt.
- Hvordan slap du fri? - Det kunne jeg ikke.
- Han lod mig gå. - Han satte dig fri?
Han sagde, at det var uden betydning at kræve mit liv.
- Hvor blev du holdt fanget? - Jeg havde bind for øjnene.
- Hvordan bar Gannicus dig til ham? - Med hest noget af dagen.
Til fods gennem skove i flere timer.
- Du så ikke deres lejr? - Kun mit fangehul.
- Var det af jord eller sten? - Hvad fanden har det af betydning?
Det var lavet af sten med bjælker af træ.
Der var snittet noget i træet, men det var falmet og ødelagt.
- Hvad sprog var det? - Græsk.
Hvorfor er jeg ikke i sovekammeret? Jeg troede, det var en drøm.
Seppia i dine arme.
Dine hænder på hendes krop.
Spartacus havde ret. Min død ville ikke være af betydning.
Du elsker mig ikke.
Og det er en åbenbaring for dig?
Igen og igen rev du hjertet ud af mit bryst.
Er det overraskende, at du ikke besidder det?
Er der intet tilbage mellem os?
Jeg spurgte engang dig om det samme.
- Mindes du dit svar? - Har jeg ikke lidt nok for det?
Jeg vil have livet som før med min mand ved min side.
- Den, du taler om, eksisterer ikke. - Hvem står så foran mig?
Der ligner ham?
Et monster.
Kløvet af uheldige begivenheder -
- og givet et nødvendigt åndedrag.
- Vi kan ikke forsvare templet sådan. - Lad Lugo våge i natten.
- Ikke lille mand med små nosser. - Mine nosser tillod ikke brud.
- Dine øjne var lukket. - Og du bebrejder Nasir, dovne skid.
Stop med at forsvare drengen og se dine egne fejl.
- Så lad os skabe et andet udfald. - Romerne kommer.
Hvis de bemærker vores fejde, så vil vi falde.
- Hvad skal vi gøre? - Lad være med at få knust fjæset.
- Du faldt hurtigt i ringen. - Jeg havde intet sværd.
- Hvorfor har Lugo intet sværd? - Vi lærer jer at bruge buen.
Skide kælling og hendes pile.
- Her kæmper vi med stål. - Vi må bruge, hvad vi har.
Hvorfor lod du den romerske hore gå uden noget udbytte?
Hun spørger, hvorfor du lod Ilithyia gå, når du ikke fik våbnene.
Vi ville ikke have opnået vores mål, hvis vi tog hendes liv.
Det ville blot være uværdig hævn. Vi er bedre end dette.
Vi er bedre end romerne.
Oenomaus. Gannicus. Sæt alle i forsvarsposition.
Vi træner ved daggry og prøver at forhindre nattens nederlag.
- Lad os gøre det. - Jeg behøver ikke hjælp.
Lugo! Nasir! Gå i position oppe på muren.
Donar! Nemetes! Lydon! Saxa! Følg mig.
Jeg frygter, at resultatet vil være det samme.
Vi er ikke en næve, men fingre, der savner et fælles mål.
- De hører det, men hjertet skånes. - Så må vi stikke dybere.
Måske en straf til dem, der ikke klarer dagens træning.
- Vi kan ikke undertvinge med pisken. - Hvad vil du så bruge?
Søde kys og kærlige ord?
Hidkald Fulco og Harudes. Jeg har en opgave til dig.
Hvad tænker du?
Forenede fingre omkring et fælles mål.
Det er med dyb beklagelse.
- Lucius er ikke blandt os længere. - Og det tab mærker jeg.
Men vi må glemme det sårede hjerte.
Vi må gøre det nødvendige.
Jeg lader dig træne flere bueskytter, som du foreslog.
Er det alt, hvad du ønsker af mig?
Tag din bue.
Du har ikke sovet ved min side.
Du giver kun ordrer. Hvor længe vil du straffe mig?
- Det er ikke min hensigt. - Men det bliver resultatet.
Du vendte dig fra dig selv, da du prøvede at kræve Ilithyias liv.
- Det ville have besudlet dig. - Jeg reddede dig for det samme.
- Du skulle redde det, vi havde. - Havde?
Finder du ikke længere trøst i mine arme?
- Kan du finde trøst i mine? - Ja.
Hvis du blot ville give mere af dit hjerte.
Jeg har givet alt, hvad der er tilbage.
Er det ikke nok?
Nej. Det er det ikke.
Jeg kunne mærke det fra begyndelsen af.
Dit nærvær var fraværende, hvor varmt det end var.
Der var tomhed.
Jeg vendte blikket den anden vej, overbevist om at jeg kunne ændre det.
Selv guderne ville ikke klare sådan en opgave.
Ville det bevæge dig, at se mig i andens favn?
Det ville smerte mig. Men jeg ville bede til, at du i den favn ville finde ...
- ... hvad du ikke fandt i min.
Lad os gå i gang med træningen. Vi må gøre vores pligt.
Han elsker dig ikke. Det er ikke af venlighed.
Ilithyia?
Guderne har hørt mine bønner om at lade dig vende tilbage.
- Kun du tilbyder sådan en varme. - Jeg har ikke spist eller hvilet.
- Ikke uden at kende din skæbne. - Bare alle bar mig i hjertet.
Du er grunden til, at mit stadig slår. Du og velsignelsen, du bærer.
Sådan har jeg aldrig set det.
Men i det sidste øjeblik, da jeg troede, mit liv var slut -
- følte jeg en dyb sorg.
Ikke for mig selv, men for det uskyldige barn -
- der skal lide over dets mors fejltagelser.
Vi har begge begået mange.
Barnet er Spartacus'.
Han gav sæd, da du fik ham til at ligge med mig.
- Ilithyia ... - Jeg bebrejder dig ikke.
Det var mine hænder, der tvang dig til at søge hævn.
Det er mine valg, der har gjort mig fortabt.
Jeg klamrer mig til en kvinde, jeg engang hadede.
Og et barn, som jeg ufornuftigt nok har lært at elske.
At føle et sådant håb og glæde i dig ...
Det er en sjælden blomst, lige meget hvorfor den blomstrer.
Om forladelse. Jeg vidste ikke, at I ...
Om forladelse.
Hun ønsker at tage min plads ved Gauis' side.
En dag vil hun se hans sande ansigt.
Hendes øjne er allerede åbne.
Seppius blev ikke myrdet af sine slaver. Han blev myrdet af din mand.
Det opdagede jeg under uheldige omstændigheder -
- og jeg delte det kun med Seppia.
Men hun bliver i hans hus?
- Hos manden, der sårede hende? - Andet ville virke mistænkeligt.
Men hun brænder indeni af tanken om at hævne sin bror.
Jeg ville puste til disse gløder.
Og i de kommende flammer ...
- ville mit barn og jeg stige op fra asken af en uheldig fortid.
De rejste med hest, derefter til fods gennem en skov i flere timer.
Hun ved ikke, hvilken vej de rejste.
Spartacus har angrebet Basilicatas mine her.
Capuas arena, Neapolis havn -
- og forsøgte at drive handel i Atella.
Det tyder på, at de bevæger sig ud fra et centralt sted i denne region.
Det er et stort område.
Nævnte hun andet, som vi kan bruge?
Hun blev holdt fanget under jorden.
I et kammer med falmede ord. Muligvis græske.
Om forladelse.
Han er romer, Lucius Caelius.
Fra Vesuvius.
Tag noget vin og mad. Plukket fra Spartacus' egen have.
Hans overmodne ven hedder Lucius Caelius.
Han besøgte ofte markederne i Neapolis og Atella ...
- ... og han hvilede i Vesuvs skygge. - For stort et område.
Det er blevet gjort mindre af din kone.
Der er et tempel ved bjergets fod, der har været forladt længe.
Mange år senere blev det bygget af græske ...
... hænder.
Så tager vi af sted ved skumring -
- og ved daggry vil vi se Spartacus' endeligt.
Jeg tilskynder omtanke. Der er en mur, der omkranser templet.
Spartacus har forstærket stedet.
Så må vi lade Roms ild rase -
- og se deres forsvar falde. Gør dine mænd klar.
Du skal være ved min side og tage del i det glorværdige øjeblik.
Det er en stor ære.
Jeg skammer mig over at bede om mere -
- men vores længsler gør os til tåber.
Du er mange ting, syrer, ikke en tåbe.
Fortæl om dine ønsker. Det vil blive overvejet.
Nemetes! Du angriber, før ordet er givet.
- Du skal skjule dig. - Indtil de vælter murene?
- Indtil de er fanget. - Som fisk i et net.
En vogn nærmer sig. Agron leder den.
- Han har angrebet uden kommando. - Nej, han følger mine ordrer.
- Hvad er formålet? - At sikre os det, vi behøver.
Jeg kan ikke genkende ham, når han smiler.
Han er ikke dranker. Hans smil afslører det måske ikke -
- men der er hensigt bag smilet.
Det er opløftende at høre muntre stemmer.
At se os forenet.
Ikke af mærket.
Ikke af hjemlandet. Men af et ideal.
At enhver mand ...
... og enhver kvinde ...
... skulle fødes, leve og dø med smagen af frihed på læberne.
- Ja! - Men ...
Hvis vi skal besejre romerne -
- må vi glemme vores fejder og blive forenet.
Lad os kæmpe. Lad rivalerne mødes, og lad os se ...
- ... om tørsten for hævn er ægte. - Hensigten er afsløret.
Donar! Nemetes!
Gør jer klar. Lugo!
Nasir! I vil møde dem.
Vi vinder, hvis du holder dig væk, lille mand.
Det skal du fandeme ikke kalde mig!
Begynd!
Det er smukt, er det ikke?
Hvad en mand kan opnå, hvis man sætter det sig i hovedet.
Men der mangler noget ...
Frihed.
At se skattene blive udnyttet uden bånd.
At leve med viden om, at hvert valg ...
... er ens eget.
Spartacus og jeg er ens på det område.
Så er du i dårligt selskab.
Det bliver snart forbedret.
Ashur har fundet ud af, hvor ærkefjenden skjuler sig.
Til gengæld ...
... skænker Glaber mig ...
- ... mit største ønske. - Han lader dig gå.
Efter vi har besejret Spartacus ved Vesuv.
Men friheden er blot en smagsprøve ...
... af et mere overdådigt måltid.
Det vil du nyde i ensomhed.
Efter Spartacus er besejret, tager Ilithyia til Rom med sin mand -
- med en loyal ven ved hendes side.
Jeg frygter, at Ilithyia må finde en ny ven.
Du bliver her.
Du skal indtage stillingen som hengiven kone.
Glaber vil ikke tillade dette.
Han mere end tillader det. Han giver sin velsignelse -
- og denne gladiatorskole som gave -
- som anerkendelse for ærefuld tjeneste.
Han giver dig min mands arv?
Vi skal opbygge en ny, min elskede. Som mand og kone.
Og sammen ...
... vil vi se det noble hus Ashur rejse sig.
Udrust mændene og gør dem klar til at rejse ved solopgang.
Erhvervede du, hvad der var krævet?
- De er på vej fra Neapolis. - Mød dem og skynd på dem.
- Jeg vil straks marchere mod syd. - Jeg vil anbefale en anden rute.
Jeg har nyt fra Senatet.
Du skal straks vende tilbage til Rom.
Jeg er prætor. Senatet besidder ikke en sådan magt over mig.
Nej, det gør de ikke. De kan kun komme med anbefalinger.
Det ville en mand uden ønske om at stige i rang ignorere.
Og de sender bud gennem manden, der ønsker at have min kone?
Jeg er ikke alene om sådanne ambitioner, vel?
Jeg hører bekymrende nyt. Spartacus har indtaget, hvad jeg ikke kunne.
Du er en uduelig tåbe, der lader en slave ligge med din kone.
Ligge?
Ilithyia?
- Du er vist fejlinformeret. - Jeg har kun ligget i sengen.
Mit barn forårsager noget ubehag i mit svangerskab.
Forårsagede det også det blå mærke på kinden?
Nej, det gjorde det ikke.
Det var min fejl. Jeg trådte forkert, da jeg stod ud af badet.
- Vælg dine skridt med omhu. - Og du dine ord.
Tag hjem, Gaius.
- Og tag dig af din kone. - Jeg tager væk efter Spartacus' død.
- Det trækker ud. - Men det er inden for rækkevidde.
Jeg marcherer til Vesuv og ser ham falde.
- Er det der, han gemmer sig? - Det vedkommer ikke dig.
Jeg skal tage din plads med en hær og bringe Spartacus til retfærdighed.
- Og hvis jeg ikke træder til side? - Det er dit valg.
Men du vil aldrig hæve dig fra det lort, du står i til halsen.
Red den liden værdi, dit navn besidder og tag til Rom.
Varinius! Gudskelov, at du fik min besked.
- Men Ilithyia var at finde her. - Spartacus lod hende gå.
Hvorfor skulle han vise hende nåde?
- Jeg skal ikke forstå en slave. - Men tale om falske bortføringer?
Jeg har kun fortalt dig sandheden. Gaius krævede min brors liv.
Og hvad har du af beviser imod Roms prætor?
Seppius' armbånd, der er magen til mit eget.
- Det er skjult blandt ... - Et armbånd? Er det alt? Tåbe!
- Gaius skal bøde for det. - Han er ikke vellidt for mig.
Men anklager baseret på løgne og tårefyldte øjne, vil jeg ikke høre.
Jeg har ikke mere at sige.
- Du sænker dine parader. - Det er lidt sent med det råd.
Vi taber.
Men lille mand kæmper som en gigant.
Druk og konkurrencer. En god måde at knytte nødvendige bånd.
Og flere vil følge.
Flot kæmpet!
Lad os afholde en ny konkurrence. Agron!
Crixus!
Gå i position.
Gannicus!
Oenomaus! Bekæmp dem.
Vi kan nemt slå dem, hvis vi kæmper forenede.
Hold det her. Du skal ikke drikke det.
Kom og gør det nødvendige.
Klar!
Begynd!
Kom nu, Crixus! Vis ham, hvordan en rigtig mester kæmper!
- Du har i den grad ændret dig. - Verden kan løfte humøret ...
... hvis det er af kærlige hænder.
En velsignelse at have de følelser for hinanden.
Ligesom Spartacus' følelser for dig.
Nej, ikke længere.
Godt kæmpet.
Du fik dem næsten.
Næsten.
Agron.
Du kæmpede bravt for en simpel skid fra øst for Rhinen.
Det gjorde du også. For en lorteædende galler.
Lad os dele en drink og lindre såret stolthed.
At lide nederlagets smerte.
Retfærdigheden har ikke sket fyldest.
Jeg sendte bud efter Varinius, som du bad om.
Men han afviste mine ord og berøring.
Du er ikke længere en uskyldsren pige.
Du er en kvinde nu.
Vores hænder former skæbnen, når mændene skælver.
Det er mig, der skævler af tanken om Gaius' hænder på mig.
Så, så.
Det er sådan en længsel -
- der skaber muligheder.
Jeg foreslår blot, at du skal se, hvordan de kommende år bliver.
Hvert øjeblik befængt med den viden -
- at Gaius Claudius Glaber lever sit liv i Roms trygge skød.
Imens din bror aldrig vil smage livet igen.
- Sådan skal det ikke være. - Nej, det skal det ikke.
Alt, hvad jeg havde kært, blev også taget fra mig.
Dette hus. Min ægtemand.
Løftet om et barn.
Det, vi er blevet udsat for, skal ikke ske ustraffet.
Det ville være det samme ...
... som at vende ryggen til dem, vi sagde, vi elskede.
- Er der ingen anden udvej? - Vil du hævne din brors mord ...
... så skal blodet flyde.
- Vil hun gøre det? - Det tror jeg.
Er du sikker på, at du ønsker dette?
Hvis Gaius ikke lytter til bedende ord, så vælger jeg blod og død.
Og når døden indtræffer, vil jeg få mit liv igen.
Er det sandt? At du tager til Rom?
- Jeg har ikke andet valg. - Det er slemt at miste dette.
Værre endnu med hånden, der tager det.
- Du taler om Varinius? - Han vil kræve det, der er mit.
Ligesom Spartacus krævede min brors liv.
- Det var en frygtelig tragedie. - Der kræver retfærdighed.
Senatet giver Varinius opgaven.
Jeg har ikke tiltro til, at han kan kræve den skyldiges liv.
Det har jeg heller ikke.
Men vi må glemme disse tanker ...
... og søge trøst i den varme omfavnelse ...
Dine hænder krævede min brors liv, og nu kræver mine dit.
Gaius.
Jeg afviser dig ...
- ... men du redder mit liv. - Du er min mand.
Vi kan ikke blive, som vi var før.
Så lad os være, hvad vi er.
Vi har gjort frygtelige ting mod hinanden.
Jeg vender giften ud mod dem, der virkelig fortjener det.
Seppia. Senatet.
Og manden, der skal stjæle din hæder.
Du ville gå imod Varinius?
Vi er begge monstre, Gaius.
Lad os være det sammen og indtage verden.
Jeg marcherer til Vesuv. Jeg afslutter det.
Vent et øjeblik.
Der er gået for lang tid uden at mærke dig indeni mig.
- Tilgiv mig. Jeg blev revet med. - Nej.
Det er mig, der har været fortabt.
Din berøring hjælper mig hjem igen.
Jeg tror stadig, at du bliver vores endeligt.
Men det bliver sgu en glorværdig død.
Signalet.
Glaber.
Glaber leder fra bagtroppen.
En kujons position. Han kommer ind i tætte formationer.
Det er den romerske måde.
Vi lærer dem vores.
Retræte til templet!
- Fulco! - Der er for mange!
Prætor!
Rebellerne er på retræte.
Du er ikke manden, jeg søger.
Læg jeres våben!
Gør det!
Nu har vi stål! Saml deres våben!
- Ja! - Varinius.
Jeg har en hævn at udføre. For Acer og Rhaskos!
Du vil udføre den, når vi har fået svar.
- Hvor er Glaber? - Spartacus.
Træk! Antænd!
Skub!
Skyd!
- Igen! - Vi må væk!
Tilbage! Ind i tunnelen!
Af sted! Af sted! Af sted! Af sted!
Crixus!
Af sted! Vi følger trop!
Oenomaus!
- Af sted! Af sted! - Kom nu!
Agron!
Af sted! Nu!
- Af sted! - Af sted!
- Af sted! Af sted! Af sted! - Hurtigt!
- Videre! - Gå videre!
Nej! Der er for mange af dem.
- Bjergstien! Hurtigt! - Der er ingen anden sti.
- Vi bliver fanget. - Vi har intet valg! Af sted!
Spartacus!
- Af sted! - Denne vej! Denne vej!
- Er der ingen anden vej til bjerget? - Nej, kun den smalle sti.
- Mange mænd gik tabt. - Tåbeligt forsøg.
Vi har mistet vores fordel.
- Lader du dem gå fri? - Nej.
Jeg lader dem mæske sig ...
... i mudder og sten.
Og når sult og galskab driver dem ud ...
... dræber vi dem alle.
Tekster: Kasper Erik Nielsen www.sdimedia.com